Puistohomot
![Kuva](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjzj7QZYUngXnIR_24kstBJs713qiskWlr7dTcjKwO65ODSawbsvVNwcvOdaYM_VIpA7eWXJUQt5LEniUe_TWOziOha0ksR6YIszmzzfHLJZrYKHrnMXh5D8blR1LUAmSXgAMla_aaNfy8/s200/puistohomot-valdemar-melanko+kirja+kirjat+kirjallisuus+sks.jpg)
Valdemar Melangon Puistohomot paljastaa, millaista elämää helsinkiläiset homot 60- ja 70-luvun taitteessa viettivät. Homous oli 70-luvun Suomessa lailla kielletty. Homot käyttivät salakieltä ja tapasivat toisiaan piilopaikoissa. Helsingissä niitä oli eri puolilla keskustaa. Kaikille oli yhteistä pisuaari, jossa iskettiin ja antauduttiin aktille. Vaikka piilotella pitikin, Puistohomoissa (SKS, 2012) eletään puhtoista viattomuuden aikaa. AIDSia ei vielä ollut ja tippuria ja satiaisiakin pidettiin vain vähäisinä vaivoina. “Nehän saa pois DDT:llä”, kuten eräs Valenkon haastateltavista tokaisi. Kirjan tekee herkulliseksi tutkijan rooli. Hän työskentelee päivisin Neuvostoliittoinstituutin johtajana ja kääntää vapaa-ajallaan Tsehovin Sahalinia . Iltaisin ja öisin hän cruisailee pitkin kesäistä Helsinkiä antropologisilla tutkimusretkillään. Samanlaista kaksoiselämää eli moni kirjan homoista. Toisille se oli rankkaa. He pitivät homoutta taakkana, jota eivät olisi suoneet kenellekään.